A farok csóválja a kutyát	

LEHET-E PÁRT-SEMLEGES A GAZDASÁGPOLITIKA?

A kormányprogram vitáját lezáró beszédében Medgyessy Péter azt találta mondani, hogy nincs jobboldali és baloldali gazdaságpolitika, csak jó és rossz gazdaságpolitika van. 
Ezzel az állítással a miniszterelnök megtagadta a szociáldemokrácia lényegét. A szociáldemokraták elvei szerint az állam feladata, hogy a megtermelt értékek egy részét elvonja, és azt az egész társadalom, különösen a szegények javára használja fel. A liberális filozófia szerint a gazdaság tudja a legjobban felhasználni a megtermelt jövedelmet,  ezért csak a lehető legkevesebbet szabad elvonni tőle. Mi kereszténydemokraták ebben a kérdésben középúton járunk. Hiszünk a piacgazdaságban, de a törvények erejével a szociális igazság érvényesítésére korlátokat szabunk a szabad piacnak. 
Három oka is lehet annak, hogy Medgyessy Péter tagadta a fentieket. 
1.	Lehet, hogy nem érti a politikai filozófiák lényegét. (Ez nagy baj lenne, de nem valószínű.) 
2.	Lehet, hogy még azok a régi reflexek élnek benne, amelyek révén a kádári időkben a nyugati gazdaságpolitikai elveket óvatosan alkalmazni kívánók megvédték magukat a balos ideológiai támadásoktól. 
3.	Lehet - és ez a legvalószínűbb - hogy ezzel a kijelentéssel a valóban szociáldemokrata elveket valló képviselőtársai torkán akarja lenyomni az SZDSZ gondolatvilágát.
Ez utóbbi esetben "a farok csóválja a kutyát" esete forog fent. A kisebbik koalíciós partner irányít. Ráadásul nagyon sajátos a helyzet. A kutya feje maga is a farokkal tart: az MSZP vezetésének egyáltalán nem kedve ellenére történnek a dolgok.. 
Adalék a fentiekhez: kormánypárti képviselő önálló indítványt mindkét frakcióvezető előzetes engedélyével tehet. Ez SZDSZ vétójog a szocialisták felett. Kérdéseink: Lehet-e a magát győztesnek képzelő MSZP-t jobban megalázni? Megmarad-e Kovács e lnöknek az önkormányzati választások után?
Surján László

JAVÍTOTT KIADÁS?	
KIEGÉSZÍTŐ (MAGÁN) BIZTOSÍTÁS AZ EGÉSZSÉGÜGYBEN IS

Lexikonok, tudományos kézikönyvek esetén látunk ilyen hirdetéseket: “második, javított kiadás”. Ez jut eszembe, amikor az MSZP-SZDSZ ismételt kormányzásának kezdő lépéseit látom. A fő kérdés: milyen mértékű javítás történt, s nem annak vagyunk-e kitéve, hogy a hirdetés ellenére csábítása ellenére változatlan utánnyomással találkozunk?
Csehák Judit azt tervezi, hogy a meglévő egészségbiztosítás felett létrehoz egy kiegészítő biztosítási rendszert, amelynek díja abból az összegből származik, amit ma borravaló formájában adnak az emberek az orvosoknak. Az úgynevezett inaktívak, tehát nyugdíjasok, munkanélküliek (esetleg gyermekek) számára a költségvetés fizetne. Nem derült ki azonban, hogy mit nyújt a jelenlegi biztosító, mit az új.  A rendszer nem megszüntetné a mai orvosi hálapénzt, hanem kötelezővé tenné, amit sok család nem engedhet meg magának.
A kormányprogram vitájából az is kiderült, hogy a nyugdíjpénztártól két százalék járulékbefizetést átirányítanak a magán-nyugdíjpénztárakba. Ez jó hír e pénztárak tagjainak, de csak látszólagosan. Ez a pénz annyira fog hiányozni a mostani nyugdíjasoknak, hogy a nyugdíjpénztár bevételeit a költségvetésnek ki kell egészítenie. A fiatalok tehát elvesztik a réven, amit nyertek a vámon: a költségvetés az általuk befizetett adóból tud bárkinek bármit fizetni. Ez az elgondolás a Medgyessy féle nyugdíjreform szerves része volt.
Már ez a két példa is arra utal, szó sincs “javított kiadásról”, csak “változatlan utánnyomás” áll rendelkezésünkre.
Barankovics István két üzenete
•	Tizennégy évvel ezelőtt – írta 1962-ben – Czapik Gyula érsek és én egy kommunista magyar miniszterrel tárgyaltunk az Egyházat ért sérelmekről. A miniszter panaszaink előadása után hirtelen dühöngeni kezdett, és „likvidációval” fenyegetőzött. Az érsek felállt, jelezve, hogy a tárgyalást befejezettnek tekinti. „Mi most az önök hatalmában vagyunk és ez elbizakodottá teszi önöket. Mert Önök – mondta az érsek – elfelejtik, hogy az Egyház ugyan kétezer éves történelmének során sok külső és belső veszteséget megért, de három képességét soha nem vesztette el. Mindig tudott szenvedni, szeretni és türelmesen várni.”  
•	A középkor a szerzetesrendek történeti órája volt. A jelen talán a világi hívők történeti órája, az Egyháznak, Jézus jegyesének növekvő, gazdagodó, virágzó életében.
Barankovics István DEMOKRÁCIA, EGYHÁZ, SZABADSÁG című most megjelent művét később ismertetjük.