Kinél volt – eddig? (Hogyan került a Magyar Nemzethez? Zárójel a zárójelben: mire az olvasóhoz kerül ez az írás, addigra talán már ismert és meggyőző a válasz. De én, e pillanatban, még tanácstalanul állok e kérdés fölött is…) Tudjuk, hogy Medgyessy Pétert egy ízben már „átvilágították”. Akkor csupán az érintettsége került nyilvánosságra; a kampány során – mint említettem - úgy is védték:„csupán kapta, nem pedig írta” a jelentéseket. A főoperatív beosztás azonban ennél egy kicsit több; erről miért nem szólt a korábbi átvilágítási határozat? A magyarázat egyszerű: a III/II főcsoport, azaz a kémelhárítás nem tartozott a törvény hatálya alá. Ráadásul az SZT tisztek iratait állítólag megsemmisítették.  Nem tudjuk, ki tette el ezt az információt – „jobb időkre”? (S ezért a zárójelbe tett kérdés: nagyon remélem, a Magyar Nemzet százszázalékosan meggyőződött arról, hogy nem egy cáfolható hamisítványt kapott…) A zárójel szerda reggelre megoldódott: Medgyessy beismerte a parlamentben, hogy kémelhárító tiszt volt.
Kinek állt érdekében a dokumentum nyilvánosságra hozása? A jelenlegi ellenzéknek? Ha egy ekkora „lapot” a „kabátujjban felejtettek”, akkor megérdemeltük, hogy bukjuk a partit – erről ennyit. A szocialista pártnak? Ne vessük el azonnal az ötletet. A kampány során többször is felmerült: nem Medgyessy a „valódi” irányító. Valakik bábfigurája, stróman, sőt, még betegségére is irányultak – szögezzük le most is: ízléstelen – utalások, álhírek. S most: a mór megtette kötelességét, a mórt el kell távolítani. Anyagi veszteség nem éri, törvényi szankcióktól nem kell félnie; ennyi. Jöhet az „igazi”. Ráadásul egy olyan erkölcsi tőkéhez juthatna Medgyessy esetleges lemondatásával a szocialista elit, amelynek kommunikációs lehetőségét egy „ügyes” párt ki sem hagyhatja… Ráadásul ott az egyéni érdek: kampány nélkül, kényelmesen megszerzett miniszterelnökség. 
De – ne feledkezzünk meg a szabaddemokratákról sem. Akik történetük legmélyebb válságát élik, bár ezt hatalmas erővel – és sikerrel – leplezik. Félembernyi szavazattal kerültek a parlamentbe; a koalíciós alkut azonban már kőkemény győzelemmel kötötték meg. Az általuk megszerzett tárcák mindegyike – informatika, oktatás, kultúra, de még a környezetvédelem is – olyan területet érint, amely nagyon vastagon hasíthat ki a költségvetés büdzséjéből; az uniós csatlakozás előtti és utáni években pedig különösen súlyos sok-sokmilliárdot. Már csak két feladatot kell megoldaniuk: visszaszerezni a főpolgármesteri széket (visszaszerezni a fővárost…), és „lesöpörni az asztalról” a fundamentalistáknak nevezhető öreg szocikat. Akik, ugye, remélhetően együtt buknak Medgyessyvel… Mi kell ehhez? A szocialisták oly sok fondorlattal megszerzett társadalmi tekintélyének lerombolása. (Korábban a polgári erők megítélését „szélsőjobbosították” ugyanott; a kettőt egyszerre mégsem tehették…) S már csak egy kérdésem maradt: kik is rendelkeztek a legnagyobb belügyi mozgástérrel Medgyessy Péter első átvilágításának idején…? Mindazonáltal az SZDSZ össze-vissza lépései, a kedd esti Medgyessy ellenes szavazás, a másnapi kiállás a már bukófélben lévő miniszterelnök mögött – miután Kis János azonnal lemondásra szólította fel Medgyessyt, - olyan zavarodottságra utal, amely mellett nehéz elképzelni, hogy ők juttatták volna el az anyagot a sajtóhoz.
Mégis – ez csak a kérdés egyik fele. Marad a másik: milyen szankciók maradnak a törvénykezés kezében, ha a dokumentum, és az abban rögzített ügynöki tevékenység, igaznak bizonyul? Semmilyenek. Törvényesen megválasztott miniszterelnök. Pedig – lenne mit vizsgálni. És ezért annyira fontos az ügynöktörvény újabb átgondolása, ami persze most nagyszerűen elterelné a figyelmet Medgyessyről, ezért még akár az MSZP támogatná is.
Mert ha azt a kérdést tesszük fel, hogy pontosan milyen területen is „ügynökösködött” a D-209-es főoperatív tiszt, akkor elsőként azt olvashatjuk: III/II-7 csoport. Ez az évtized során keletkezett bőséges szakirodalom tanúsága szerint nemzetközi területen folytatott tevékenység. (Külföldi, vagy hazai külképviseletek ellen irányuló hírszerzés, egyszóval kémkedés, illetve kémelhárítás.) Ez azonban azt is jelentheti, hogy nagyon komoly kapcsolatba kerülhetett a nemzetközi pénz- és gazdasági élet szereplőivel. Olyan információkra tehetett szert, olyan „kapcsolati tőkét” jelentő barátságokat köthetett, amelyek „egy életre” megalapozhatták a személyes jövőjét – és amelyért most egy vállrándítás kíséretében vállalkozhatott a rövidebb-hosszabb ideig tartó politikai stróman szerepére. Ha valóban ezt tette; s ha máig is ilyen természetű „ügyeskedések” motiválják az életét… Amibe például vastagon belefér az, hogy valaki – akinek kétszázmilliója van kötvényekben – fontosnak látja adómentessé tenni a bankbetéteket… Ha viszont valóban soha semmilyen akkori és mai törvényt nem sértett meg ez a bizonyos D-209-es, akkor elemi érdeke számot adnia minden általa leírt jelentésről és végrehajtott akcióról egy parlamenti vizsgálóbizottság előtt. De a mi problémánkat ez sem oldja meg. Kémnek lenni talán derék dolog. Medgyessy is amerikai és orosz példákra hivatkozik. Ám mind az USA, mind a Szovjetunió kémjei hazájuk érdekét szolgálták. A megszállt Magyarországon viszont az elhárítás nem magyar, hanem szovjet érdeket védett. Kiszolgálta a „Forradalmi Munkás-Paraszt Kormányt”, az 56-os forradalom vérbefojtóját. Medgyessy kém ezért nem lehet megbecsült tagja a mai magyar világnak.  
Van még valami. Épp azért, mert – talán eddig is bizonyítottam – ez a hír több annál, hogy csak úgy indulatba jöjjünk fölötte és „megglosszázzuk”. Végig kell gondolni – ezt is. De figyelve minden egyéb eseményre. Arra, hogy emelik a benzin árát, és gazdasági szakemberekkel máris azt magyaráztatják: nem igaz, hogy ez az emelés komolyabb kihatással lehetne a gazdaság körülményeire. Szokták mondani, hogy a benzinnel minden emelkedik, de ez nem így van, állítja a gazdaságkutató szakember. Újabb munkaszüneti nap bevezetését tervezi Medgyessy Péter – s a munkaadók máris kompenzációkat követelnek. De a dolog valódi lényege: ismét a minimálbérrel, vagy azzal sem bejelentett kispénzűek valamilyen szintű „kompenzálására” kerülhet sor… Szigorúbb monetáris politikára van szükség, olvashatjuk ugyanakkor egyre többször, s tudhatjuk, hogy mit is jelent ez a valóságban. Szlogennel szólva: szinte mindent az első száz napban, de szinte semmit – még a kötelezőket sem – a következő ezerkétszáz nap során. Lehet, hogy nem az ellenzék tereli el a közbeszédet a kormány csodás eredményeiről, hanem ők maguk a jövendő nagy átverésekről. 
Persze a dolog ettől komolyabb. A nagy kérdés, hogy az SZDSZ mit lép. Eladja-e magát valamiért, pl. a fővárosért, vagy története folyamán először elvi alapra helyezkedik. Ezt is persze a maga javára. Legyen Kovács a miniszterelnök és például legyen az övék a külügyminisztérium. Hiszen több „jeles” külügyérük van, például Szent-Iványi, Eörsi – hogy a mindenhez értő és hoppon maradt Bauert ne is említsük… A külügyminisztérium azonban másképp is megürülhet: ha az derülne ki, hogy maga Kovács küldte meg a sajtónak az anyagot, a pártelnök politikai karrierje is véget ér.
Torday E. Kornél