A HÉTKÖZNAPI ÉLET 
	ÉS AZ ÜNNEPEK VISSZAFOGLALÁSA

Ajánlások a polgári köröknek

2002
	
I. 	Bevezetés
A./ 	Kik vagyunk, mit csinál(t)unk?
Mindenkiben felmerülhet a kérdés: milyen jogon írunk ajánlást? Hatgyermekes családban nőttem fel, ez önmagában jogosultság – a környezetben szokatlan nagycsalád voltunk, igazi közösség, polgári háttérrel. Majd húsz éve működik egy bázisközösségünk, amely eredetileg a zuglói Domonkos templom egyházközségében szerveződött, de már régóta önjáróan működik. Több mint tizenöt éve tagjai vagyunk a Házas Hétvége katolikus lelkiségnek, amelynek öt évig feleségemmel és Blanckenstein György plébános úrral nemzeti vezetői is voltunk. Nyolc évig tanítottam az Ybl Miklós Műszaki Főiskolán, ahol rendszeresen szerveztem felmérő táborokat, ezek igazi közösségteremtő hetek, hónapok voltak. Ezek a tapasztalatok, barátságok, az ezzel kapcsolatos ismeret tesz talán jogosulttá bennünket arra, hogy – a személyes, megélt, olykor megszenvedett tapasztalatainkból kiindulva – ajánlásokat tegyünk az alakuló polgári körök számára. 
Tagjai vagyunk Budapesten  egy zuglói polgári körnek, figyelemmel kísérjük a polgári körök tevékenységét, felnőtt gyermekeinket is sikerrel buzdítottuk polgári körök alakítására, az azokban való tevékeny részvételre.
B./ 	Előzmények, múltbéli civil szerveződések – ezeket támasszuk fel, vagy újat kell teremteni? Vannak-e jelenleg élő közösségek, amelyek példaként szolgálhatnak? 
A civil szerveződések a politikai formációk mellett, azokat erősítve, de tőlük függetlenül a II. világháború előtt átszőtték szinte a teljes életet. Ezek gazdasági, egyházi, foglalkozási, oktatási, nevelési jellegű mozgalmak, egyesületek voltak. Lefedték szinte az egész társadalmat, az érdekeket majd minden szinten artikulálni lehetett. Számba kell venni ezeket, a működésüket ismerni kell, a történetük megszívlelendő adalékokkal szolgálhat. Egy az egyben azonban nem másolhatók – ma más időket élünk, kimaradt ötven év, a folyamatosság megszakadt, időszerűtlen lenne ezeket a mozgalmakat, egyesületeket az eredetivel azonos módon feltámasztani. Ma mások a társadalom céljai, új típusú problémák merültek, merülnek fel, de ha ezen mozgalmakat ismerjük, hatásuk, működési modelljük sok tanulsággal szolgálhat.
Javasolt tematika pl. a magyarországi katolikus civil szervezetek, keresztényszociális törekvések történetének feldolgozásához: 1. A “Rerum novarum” pápai enciklika és jelentősége, 2. Prohászka Ottokár és a szociális kérdés, 3. A magyarországi keresztényszociális mozgalom kibontakozása, Giesswein Sándor szerepe, 4. XI. Pius pápasága és a “Quadragesimo anno” szociális enciklika, 5. A katolikus hivatásrendi mozgalmak Magyarországon (KALÁSZ, KALOT, EMSZO, KIOE és a Hivatásszervezet), 6. A magyarországi kereszténydemokrácia az 1940-es években, a Demokrata Néppárt működése, 7. A kereszténydemokrácia felszámolása (1947-49), 8. Búvópatakként továbbélő kereszténység a kommunista diktatúra idején (a megmaradt egyházi iskolák szerepétől a “regnumos atyák” sorsán keresztül a katolikus kisközösségekig)
Ezért a régi közösségi formák helyett újakat kell teremteni, a mai kornak megfelelő közösségszervezési módszereket, ismereteket felhasználva. Ebben támaszkodni lehet olyan közösségek tapasztalataira, amelyek a földhöz lapulva, a tiltás ellenére léteztek az elmúlt ötven évben. Jelentős számú egyházi bázisközösség született – nyolc-tíz házaspárt, családot összefogva. Az egyházi lelkiségi mozgalmak szintén sok tapasztalatot halmoztak fel. Ezek csendben, de szívósan élik az életüket, megteremtve a szolidaritás és a szubszidiaritás  eszméjét a hatókörükben. Vannak baráti körök, amelyek átvészelték az elmúlt ötven év közösséget hirdető közösségellenességét. Ezek is jelentős értékeket hordoznak, építenek tovább. Vannak családok, amelyek őrzik a nagyszülők révén a hajdani polgári élet formáit, legalább emlékként, vágyként. Ezek a közösségi “mozdulatok” nem teremthettek kapcsolatot egymással, nem jöhetett létre egy összefüggő társadalmi, közösségi megtartó szövet, mindegyik kis egység magában, mintegy hajótöröttként, lakatlan szigeteken élhettek, sok Robinson-közösség volt ez, falakkal elválasztva. Ezekre a “hajótörötti” tapasztalatokra azonban nagy szükségünk van, ez lehet az “aranyfedezete” a mostanában alakuló, izmosodó polgári köröknek. 
Új típusú közösségeket kell teremteni azért is, mert így a legmodernebb, legfrissebb szemléletű civil társadalomszervezési módszerekkel lehet indítani ezt az újfajta mozgást. Ez vonatkozik az információáramlástól kezdve a sajátos célok, a sokféleség vállalásán keresztül, az áldozatkészség, a szolidaritás új formáinak a megteremtéséig. A mai társadalom problémái is teljesen mások és újak – ezekkel kell szembenéznünk (példaképpen néhány: az individualizáció teljesen új, káros formái, a deviancia és a másság kultusza, az értékek devalvációja, a “bűn nincs” gondolata, a társadalom elöregedése, a családok szétesése, a média hatalma, a munka világának és a privát szférának végletes szétválása, a konzumvilág uralomra jutása stb.)
C./	Kitől, mitől kell visszafoglalni a hétköznapjainkat és az ünnepeinket?
Jogosan merül fel ez a kérdés! 
Egyrészt korábban az elődeink, még inkább az őseink “birtokolták” mind a hétköznapokat, mind az ünnepeket, övék volt mindkettő, tartalommal töltötték meg, de mi már elvesztettük az uralmunkat felettük, csak sodortatunk, nem vesszük a kezünkbe az életünket. Tehát először is sajátmagunktól kell visszafoglalni, a saját tunyaságunktól kell megszabadulnunk! Ne mondjuk azt pl. hogy mi kis pont vagyunk, nem tehetünk semmit, úgyis mindent eldöntenek a fejünk felett. A tunyaságtól való szabadulás másik módja, hogy a felesleges tevékenységeinket kell visszaszorítani, a tartalmatlan találkozásokat kell tartalommal megtölteni. A jelenlétvesztésünket kellene észrevennünk – ez korunk igazi népbetegsége, az irtózás a valódi kockázattól, ill. az unalomba fulladt életek tömegessége, a némaság átka a családokban, a házasságokban. Emiatt jelentős a destruktivitás jelenléte a fiatalság körében. Nem látnak maguk előtt pozitív, tartós példákat, minden nemzedéknek újra kell “kitalálnia” az életet – ez társadalmi méretekben rengeteg hiábavalón elhasznált energiát igényel, ill. a szélsőséges elképzeléseknek, irányoknak kedvez.
Másrészt az elmúlt ötven év társadalomszemlélete, hazugságai el is vették a valódi, tartalmas ünnepeinket, de a hétköznapjaink üdeségét, erejét is. Közösséget hazudtak, amikor azt tűzték a zászlóra, a valóságban atomizálták a társadalmat, elvették a valódi szerves ünnepeinket, helyettük tartalmatlan pótlékokat adtak (ez a törekvés a mai napig folytatódik – ld. október 23-a kisajátítására tett kísérlet, törekvés a gyilkosok és áldozatok összemosására, vagy március 15. és az EU népszavazás “összeházasítása”). Tehát vissza kell foglalni az elmúlt ötven évben kialakult megszokásoktól is az életünket. Ez a folyamat valójában egyfajta szabadságharc, szabaddá kell válnunk, hogy valóban használni tudjuk szabadságunkat! (Henri Boulad: Használd szabadságodat! c. könyvét kötelező olvasmánnyá kellene tenni a polgári körök számára!)  
Korunk harca a tér és idő, ill. a lélek birtoklásáért folyik. Fontos tudni, hogy amennyiben valamely területen nem vagyunk határozottan jelen, oda az ellenfeleink azonnal betüremkednek, állásokat foglalnak el és teret, időt, lelkeket vesztünk ezáltal.    
D./ 	Mi a jelen írás célja? 
A legfontosabb: a restség, a tunyaság ellen fellépni.
Mi a restség mélyebb oka és kiváltója? Azt hiszem, hogy valamiféle egzisztenciális félelem. Félelem attól, hogy rá kell ébrednem az igazságra és a valóságra. … Félelem attól, hogy a valóságos feladatok megfosztanak az üres ábrándozástól, kemény menetrendet szabva elém, attól, hogy a kiszámíthatót föl kell cserélnem a kiszámíthatatlanra. A képzelgést és a látszatot a valóságra. Önmagam jelenlétét és létezését a világ és a többi ember létezésére. … A restség lényegében metafizikai rettegés, az igazság szívós és szakadatlan megkerülése, kitérés mindenfajta szembesülés elől. Legjobb ellenszere az igazságra való törekvés. 
Pilinszky János: Szög és olaj
1.	Elöljáróban le kell szögezzük, hogy amiről beszélünk, gondolkodunk, amiért cselekszünk, az az egész magyar társadalomért van, kell, hogy legyen, nem a polgári körök öncélja. Az az álmunk, hogy minden magyar ember öntudatosabb, gondolkodóbb, cselekvőkészebb, összefogást igénylőbb legyen, mint amilyen ma. 
2.	A jelen írás feladat- és programgyűjtemény kíván lenni a polgári körök számára – a teljesség igénye nélkül, mindez szabadon bővíthető, az egyes témák vitathatók, átalakíthatók. A körök szemezgessenek, válogassanak, vállaljanak közülük minél többet, de csak olyanokat, ami a konkrét közösség sajátosságának az adott időszakban megfelel, és a mindennapi életükbe szervesen beleépíthető. 
3.	A jelen írás egy városban élő középkorú értelmiségi által összeállított program. Össze kellene állítani kisvárosi, falusi modellt, de gondolni kell a fiatalok sajátos ritmusára, eltérő gondolkodására, vagy az idősebbekre is. 
4.	Fontos szempont a válogatásban az, hogy a közösségben ne a minimális igényű ill., lehetőségű tagokhoz alkalmazkodjunk, hanem a középhez, figyelembe véve azokat, akik többet tudnak és akarnak vállalni. Így koncentrikus körökbe szerveződhetnek az egyes közösségek is: legyenek húzó tagok, családok, legyen egy megtartó közép, és el kell fogadni, sőt feladatként tekinteni a támogatandókra is.  
5.	A feladatok és programok a hétköznapjaink és az ünnepeink – vagyis a való életünk – visszafoglalását célozzák (a gazdag polgári hagyomány és a mindig megújulás jegyében). Ez azt is jelenti, hogy felismerjük a kényszereinket, a globalizáció, a fogyasztói világ nyomását és valóban váljunk szabaddá, vegyük kezünkbe életünket minden téren.
6.	Ne valami ellen cselekedjünk, hanem valami mellett, valamiért. A “valami ellen” viszi az energiát, a “valami mellett, valamiért” – ha az jó és értékes cél - termeli azt. Alapvető, hogy a feladatok, programok, jogok és kötelességek együttesen emelkedett, pozitív célokat szolgáljanak: a családi élet sokoldalú erősítését, a vallásgyakorlást, az energiákat felszabadító közösségi életet, az összetartozás élményét, az ünnepek átélését, a hétköznapok boldogságát.. 
7.	A feladatok, programok nem öncélúak, egyszerre kell szolgálják befelé az adott közösségek létrejöttét, megerősödését, és a kifelé ható energiák megszületését, értelmes célokká formálódását, feladatok, programok véghezvitelét. 
8.	A feladatok és programok azt a célt is szolgálják, hogy az elmúlt fél évszázad közösségnélkülisége miatti tudáshiányt, az együttélési, közösségműködtetési fogásokat újra megtanulják az egyes körök, illetve azok további magasabb szintű önszerveződései. 
9.	Rendkívül fontos tágabb értelemben is a tanulás, az önképzés. A polgári köröknek az önképzés kis köreivé kellene válniok, mivel az elmúlt ötven év iskolarendszere a kultúrát, a vallást, az erkölcsöt “szelektíven”, tanította, ill. ma a liberális szellem kezd uralkodóvá válni az oktatási intézményeinkben. Ezért vannak az egyes fejezetekben a témakörök között elméleti témák, amelyeket beszélgetési, együttgondolkodási alkalmaknak gondolunk. 
10.	A témakörök célja az is, hogy találkozásaink teljes értékűek legyenek a szűkebb-tágabb közösségben egyaránt. A felületes, informális találkozásokból el kell jutni a valódi, teljes személyiséget – lelket-szellemet-testet – átfogó találkozásokig, a vallomásos, önmagát elfogadó, kitárulkozó emberekből álló közösségekig. (Ez rendkívül nehéz, de enélkül nem megy!)
11.	A témakörök, programok választásában mindig az egyéntől haladjunk a szűkebb, majd a tágabb közösség felé, fordítva ingoványos a talaj, kétes az eredmény. Ne a “mozgalom” legyen a cél, hanem a közösségi ember “szerves benső növekedése”.
12.	Fontos szempont, hogy a közösségek élete gyakorlati élet legyen, megvalósítható, gyakorlatias, minél kevesebb elméletiséggel. Fontos az is ehhez kapcsolódva, hogy a közösség nem általában való, hanem személyes, hús-vér, valódi személyek, személyiségek közössége.
13.	Az egyes körök hihetetlen változatosságú módon jelenhetnek meg, épülhetnek fel, sajátos énképpel, ötletekkel, mozgásformákkal. A polgári körök születésük jellegénél fogva nem egyfajta speciális funkcióra jöttek létre, hanem sajátos módon – talán kimondatlanul – a polgári életforma, egy emelkedettebb életstílus ismételt megteremtőiként, a szeretet és az összetartozás kis köreiként. Ezért ezek a körök komplexek lehetnek, a teljes életet fedhetik le a működésükkel, konkrét életmegnyilvánulásaikkal (Ilyen még nem volt, ez egy újfajta társadalom-szervezési kísérlet lehet) A komplexitás előny abból a szempontból, hogy az egyes feladatok, programok szervesen beépülhetnek a való életbe, a speciális programok, feladatok viszont szinte mindig többletenergiát igényelnek.
14.	A jelenlét rendkívül változatos formáit, módszereit kell kidolgozni és megvalósítani. Korunk népbetegsége a jelenlétvesztés: nem ott vagyok, ahol kéne, illetve, ahol vagyok, ott nem vagyok teljesen jelen. Ez is a sodródás eredménye, az elidegenedés, az örökös elvágyódás, az ezekből fakadó boldogtalanság eredményezi, hogy nem tudunk együtt élni másokkal, azzal sem, akit magunk választottunk (minden harmadik házasság válással végződik nálunk!). Az is a jelenlét hiányának szomorú eredménye a mai világban, hogy a pótlékokkal kereskedők nagyon jól élnek. A jelenlét viszont egyszerre hat kifelé és befelé: engem megerősít, boldogságot okoz, kifelé energiát termel, képesek vagyunk megváltoztatni a világot, ha vállaljuk jel szerepünket (a jelenlét a “jel”-séget, jel mivoltunkat jelenti…). A polgári köröknek valóban a szeretet kis köreivé kell válniuk, ez egyben a szilárd, állhatatos jelenlétet igényli a világban.
15.	A polgári körök mozgalma egyelőre – rohamos megalakulása ellenére – viszonylag szűk kör az egész társadalomhoz képest (az információk szerint 120-150 ezer ember). Ezért nagyon fontos volna e körök találkozásait kifelé, a körökön kívül megsokszorozni. Keresni kell az alkalmakat a környezetünkben élő passzívabb, de jószándékú emberek megszólítására, kezdeményezni kell a velük való párbeszédet. Sőt, az idegenkedő, vagy ellenséges beállítottságú emberekkel is párbeszédet kell kezdeményezni – nem a direkt meggyőzés, hanem a józanul, tisztelettel folytatott párbeszéd fenntartása érdekében. Nagyon higgyünk minden ember jóindulatában – a mi eszményünk a bizalom, a remény. A “nyitott társadalom” eszméjével szemben az “elkötelezett társadalom” eszményében hiszünk. Nyitottak legyünk mindenféle találkozásra, párbeszédre.
16.	Egy polgári kör sem “sziget”, együtt egy egész országot formálunk. Ez a tudat az összetartozás érzését erősíti, megteremti az egymás segítésének a formáit is. Szüntelenül keressük a kapcsolatot egymással, személyesen és konkrétan.
17.	Az egyes polgári körök életében az álmok a legfontosabbak: álmodni kell! Miért jöttünk így össze – ezt kell tisztázni a legelején, a puszta egyszeri lelkesedés konkrét álmok nélkül elmúlik. Az újra és újra megfogalmazott álmok viszont életben tartják a kört, a formálódó közösséget.
18.	Nem a nagypolitika szolgálata az elsődleges, hanem az élő körök összefogása révén a társadalom meg- ill. újjászervezése, ebből csordulhat túl alkalmanként a nagypolitika konkrét szolgálata. A konkrét politikai cselekvés – a választások idején az aktivizálódás, ill. egyes fontos, országos, ill. helyi célok melletti kiállás, demonstráció – csak alkalmankénti feladat lehet, erre nem szervezhető a polgári körök élete, ez csak a “hab” lehet. A közösségi élet ennél több, mélyrehatóbb, elevenebb, tágasabb hatású.
	II.	Feladat-, téma- és programjavaslatok témakörök szerint
A./	Polgári eszmeiséggel, identitással kapcsolatos feladatok, programok 
A “polgár” a korszerű vitában volt groteszk mumus, nevezték burzsujnak, hasas és torz embernyúzónak. Hallgattak arról, hogy a polgár a feudalista társadalmi rend letűnte után alkotott egy civilizációt. Elhallgatták, hogy szerepe volt: az alkotás. A középosztály, amely az eltömegesedett és technikailag öncélúsodott világban a polgárt követte, már nem alkot, csak fogyaszt – “konzumál”, megteremtette a konzumcivilizációt. A polgár csodálatos városokat alkotott, az eltömegesedett világban a középosztály a városokat megtömte cementbe burkolt légköbméterekkel, melyeket lakásnak neveztek. Mi volt a Garrenek műve? … Légkör. Valami atmoszferikus, amiben az emberi élet a létezésen túl értelmet és rangot kapott. 
Márai Sándor: A Garrenek műve- előszó
1.	Ki a polgár? Az alkotó közösségi ember: a katedrálisépítőtől kezdve a dán népfőiskolákon át a keresztényszociális gondolkodókig. Rövid ismertető kiadványokat kell szerkeszteni e témakörben, kiadni, terjeszteni, bibliográfiát összeállítani.
2.	A “szabadság és tulajdon”-tól a “szabadság és jólét”-en át a “szabadság és összetartozás”-ig jussunk el (az első kettő a polgári kormányok választási jelszava volt, a harmadik a lehetséges következő jelszó). Tisztázzuk a magunk számára ezeket az alapfogalmakat, összefüggéseiket. Beszélgetőfüzeteket kellene összeállítani e témakörökben, a polgári köri találkozások témájául.
3.	Szembenézés a közelmúltunkkal. Ez a témakör számvetés és leszámolás kell legyen a Kádár-korszakkal. (Ez nehezebb, mint a Rákosi-korszak, akkor az elkövetett bűnök nyilvánvalóbbak voltak, a társadalom összetartása erős volt – ezért robbanhatott ki az 56-os forradalom. A Kádár-korszak viszont elrothasztotta, feloldotta ezt az összetartó szövetet, az embereket észrevétlenül egymás ellen fordította.) Konkrét történeteket, eseményeket, megaláztatásokat, sivárságokat, hazugságokat gyűjtsünk, amelyek erre a nagyon veszélyes, lopakodó, mocsarasító diktatúrára voltak jellemzőek. Ezekből egy népi “oral history”-t formálhatunk. (néhány példa: származási, iskolázottsági diszkrimináció a továbbtanulásban, a hangulatjelentések világa, a tömbbizalmik, a házmesterek uralkodása, a tanácstagok világa, a látszatválasztások, a panelházas lakótelepek felépítése az élő közösségek felrobbantása árán, a zártkertek tömegessé tétele, ezáltal a társadalom további atomizálása stb.) 
4.	A polgári gondolkodásra jellemző a tágabb kitekintés, az európai, sőt a világra néző horizonton való gondolkodás. Mit jelent számunkra Európa? Mivé fejlődött, mik az értékei, mik a gyengeségei? Hová igyekszünk, hol vagyunk mi – valóban Európában vagyunk, abban az Európában, amelyben lenni szeretnénk? Ez nem “euroszkepticizmus”, hanem a józan számbavétel és egy öntudatos kitekintés igénye. Ebben számítani kellene olyan szakemberekre – történészekre, jogászokra, közgazdászokra, papokra, pedagógusokra, orvosokra stb. -, akik a polgári körök számára előadásokat tartanak, beszélgető-, ill. munkafüzeteket készítenek elő, tájékoztató anyagokat állítanak össze. 
Gyökereink számbavétele. Honnan jöttünk? Kikből áll a szűken vett ill. a tágabb családunk? Polgári köri e témájú beszélgetésekhez részletes témajavaslatok kellenek. Ezek a találkozások bemutatkozásokra alkalmasak a kör felé, ill. az egyén felé, hogy számbavegyék, hogy valójában honnan indultak, a szerteágazó rokonságot is beleértve. 
5.	A polgári lét egyfajta erős öntudatot jelent. Ehhez járul a helyes és kiforrott önismeret. E téren is segíthetünk egymásnak. Valójában minden polgári kör egyben önismereti kör is: a homlokodra van írva a neved, más tudja csak elolvasni, hogy ki vagy! Nagy feladat, nagy a felelősség. E téren is segítséget nyújthatnak a gyakorlottabbak az érdeklődőknek. Kiadványokat lehet adni, könyvajánlásokkal lehet segíteni ezt a témakört.
6.	Mit tehetünk mi, mint polgári kör? Számbavenni, pl. e füzet alapján, akár fejezetenként. Ez is több csoporttalálkozó témája lehetne. Ezek a beszélgetések a kör sajátos adottságainak, erejének, karizmáinak számbavételét is jelentheti (karizmánk az, aminek felhőtlenül tudunk örülni, amiért szívből tudunk lelkesedni). 
B./	Kereszténységgel, vallásgyakorlással, istenhittel, erkölccsel kapcsolatos feladatok, programok
A keresztényeket nem különbözteti meg a többi embertől sem a táj, sem a nyelv, sem az életmód. Nem laknak ugyanis saját városaikban, nem beszélnek külön, szokatlan nyelven, nem is élnek másoktól jellegzetesen különböző életmódot. Nem eszmélés, nem is agyafúrt emberek kiagyalása által fedezték fel ezt a tant, nem is emberi bölcselkedésre esküsznek, mint sokan mások. Ott laknak a görögök és barbárok városaiban, ahogy kinek-kinek a sorsa rendelte és öltözködésben, táplálkozásban, az élet más dolgaiban alkalmazkodva az őslakók szokásaihoz csodálatos és egyaránt hihetetlennek tűnő életformával tűnnek fel. Saját szülőhazájukban élnek, de mint jött-mentek, mindenben részt vesznek, mint polgárok, és mindent eltűrnek, mint idegenek, minden idegen táj szülőföldjük és minden szülőföld idegen világ nekik. Házasságot kötnek, mint mások, gyereket nemzenek, de magzatelhajtást nem végeznek. Közös az asztaluk, de nem az ágyuk. Testben vannak, de nem a test szerint élnek. A földön élnek, de országuk az égben van. A fennálló törvényeknek engedelmeskednek, de életmódjuk fölülmúlja a törvényeket. Mindenkit szeretnek, őket meg mindenki üldözi. Nem ismerik, de mégis elítélik őket, halál a sorsuk és életre támadnak … ami a testben a lélek, az a kereszténység a világban.   
A Diognétos-hoz írt levél részlete
1.	Az európai tudat és eszmeiség gyökerei a kereszténységhez kötnek minket, ezért fontos a kereszténységgel kapcsolatos ismeretek átadásához fórumokat teremteni – lehetnek direkt ilyen polgári körök, amelyek ebben előrébb járnak, előadásokkal, találkozásokkal, írásokkal, könyvajánlásokkal, személyes beszélgetésekkel segíthetik a többieket. (A témák terjedhetnek a tízparancsolattól a nyolc boldogságig – mit jelentenek ezek a személyes életemben, közösségeink számára, kicsoda Jézus, mit üzen számomra?) Nem elég persze az ismeret, a kereszténységet gyakorlattá is kell tenünk, az elkötelezett hit építésével.
2.	A vasárnap, az ünnepek tartalma, megszentelése, egyéni, családi, közösségi szinten – e téren is vannak gyakorlottabb körök, baráti társaságok, kisközösségek, amelyek segíteni tudnak. Az idetartozó programok rendkívül változatosak lehetnek: az ünnepekhez kapcsolódó hagyományok feltámasztásától és gyakorlásától a vasárnap “rítusának” megteremtéséig. Transzcendens élmények, a test-lélek-szellem egységének megélése – részvétel olyan találkozókon, programokon, amelyekben el tudunk szakadni a hétköznapok szorításától, pl. zarándokutak, vagy olyan túrák révén, ahol nem csupán a fizikai teljesítmény és a kikapcsolódás a cél (ez is pozitív és közösségformáló persze), hanem ennél több – a lelki-szellemi feltöltődés is. 
3.	Fel kell hívni a figyelmet a csend szerepére, “csendperceket, -órákat, -napokat” kell teremteni, e téren is vannak gyakorlottabb közösségek, amelyek e téren segíteni tudnak. Fel kívánjuk hívni a figyelmet a lelkigyakorlatok fontosságára, ki kellene dolgozni a keresők, sőt az ateisták lelkigyakorlatát is (ebben szintén számítani lehet az egyházak, a szerzetesek, papok, gyakorlottabb közösségek részvételére)
4.	A bűnök, a vétkek, az erkölcsi tartás – újra megtanulandó alappillérek abban a világban, ahol a bűn fogalma relativizálódik, a bűnös és az áldozat könnyen – manipulatív módon - összekeveredik. E téren az iskola keveset segít, a családoknak, a közösségeknek kell ezt példával, tanulással, egymásra figyeléssel pótolni.
5.	A kiengesztelődés gyakorlása (magammal, társaimmal, a világgal) elengedhetetlen egyéni és közösségi feladat. Jean Vanier – korunk egyik élő szentje – mondta azt, hogy “a közösség az ünnep és a kiengesztelődés helye”. Rengeteg harag, fájdalom, megbántottság él bennünk, de mi is okozunk hasonlókat. Amennyiben ezeket nem tudjuk feldolgozni, nem tudunk kiengesztelődni önmagunkkal és egymással, akkor ezek méreggé válnak és összeadódva megmérgezik, lehetetlenné teszik az életünket, megszüntetik a kommunikációt. A kiengesztelődés a személyes szinttől a legmagasabb közösségi szintig terjed. A polgári köröknek szolgálnia kell az ország megosztottságának a megszüntetését - ehhez változatos formákat és teret, kapcsolatokat kell teremteni. Alsó - személyes - szinten kell megkezdeni a kiengesztelődést, a múlt gyógyítását. A kiengesztelődés a másként gondolkodókkal való párbeszéd egy rendkívül fontos találkozási területe lehet.
6.	Meg kell érteni a böjt értelmét, mit jelent a test és a lélek számára? Tanulni és tanítani ezt, felhívni a figyelmet az összeszedett készülődés fontosságára – különösen karácsony és húsvét előtt az advent és a nagyböjt időszakában. Fel kell támasztani az ezen időszakokhoz kapcsolódó szokásokat. Nagy segítséget nyújthatnak az e téren több ismerettel bíró közösségek. 
C./	Helyi közélet, nyilvánosság megteremtése
A ’Casino végre, mint minden egyesületi intézmény , csak úgy állhat fenn kellemképp, haszonképp, s tartólag, ha minden ki benne részes, önkényének egy kis zablát vet, ’s az intézetben lévőket nem csak úgy szólván kicsinységig becsüli meg, hanem legnagyobb vigyázattal kerüli a’ nekiek legkisebb alkalmatlanságtevést is, ’s ezt nem csupán azon okbúl, mert mindenkit megbecsülni illő, ’s viszont valakinek alkalmatlanságot okozni illetlen, hanem mivel azon idomzatban, melyben másokat becsülünk ’s kímélünk, jussunk van kívánni, hogy mi is becsültessünk ’s kíméltessünk meg. ’S ím ez a társasági szabadság veleje!
Széchenyi István: Világ – Casino
1.	Meg kell teremteni a polgári körön belül a kényelmes, biztonságos és rendszeres információáramlást. Ugyanígy létre kellene hozni az egy településen, településrészen működő polgári körök közötti kommunikációt is. Ennek érdekében pl. hírlevél, gyorshírek, e-mail lánc, féléves, éves programfüzet stb. kiadása és működtetése volna kívánatos. Ezt a feladatot arra alkalmas személy, vagy csoport vállalja fel. 
2.	Kívánatos volna településenként, vagy településrészenként közéleti kávéházak, a Széchenyi megálmodta “kaszinók” láncolatának megszervezése. Ezt hálózatszerűen kellene működtetni. Egymás programjairól, rendszeres nyitvatartási idejükről tájékoztatót kellene kiadni. 
3.	Régi hagyományt újjáélesztve lehetne évenként több polgári kör összefogásával településcsoportok (polgári köri szövetségek), nagyobb egységek számára kalendárium készítése, kiadása. Ez szólhat a helyi értékekről, közéletről, helytörténetről, érdekes személyiségekről színes, olvasmányos módon. A kalendárium megjelentetése a polgári körök összefogásának ünnepe lehet. A terjesztésben is a polgári körök tagjai vehetnek részt. 
4.	Pályázatok figyelése, kezdeményezése, a civil kezdeményezések támogatásának megszervezése, ahol kell, kikényszerítése fontos feladat. Meg kell teremteni a helyi közélet anyagi bázisát.
5.	Ide is tartozó téma az “utcai padok” hálózatának megteremtése. Ez a módszer a helyi jelenlét megsokszorozása lehet. Találkozási alkalmakat teremthetünk általa a közömbös, ill. érdeklődő emberek számára. 
D./	Párbeszéd a másként gondolkodókkal
Az ellenségről … Vannak a közömbösek, a barátok, az ellenfelek, akik valamely eszme, vagy meggyőződés, vagy érdek parancsszavára harcolnak ellened. Ez az emberi élet rendje, csak így van szép feszültsége az életnek: barátok és ellenfelek közt, a közömbösök nagy tömegében.  S aztán van az ellenség. Nem ellenfél ő, több annál. Mintha a végzet kijelölt volna kettőtöket egy párharcra, melynek nincs oka, sem értelme. Tudsz róla, ahogy ő is tud felőled, noha az élet, a pálya semmilyen területén nem keresztezted útját. Gyűlöl téged, kenyeredre, életedre tör: soha nem vétettél ellene. Egy életen át kerülitek és keresitek egymást. Mit is tehetsz ellene? Mindenekelőtt iparkodj megérteni. Ő az ellensúly az életedben. Máskülönben suta és balog lenne életed küzdelme. Szükséged van reá. Le kell győznöd magad, hogy őt legyőzhesd. Meg kell ismerned az igazságot, hogy igazad legyen vele szemben. Jobbnak kell lenned, mert ő gonosznak hisz és hirdet téged. Isten őt jelölte ki társadul a földön. Közös vállalkozásotok van, mint a bajvívóknak. Ne döfd le idő előtt, egyáltalán ne döfd le. Ő tanít élni, harcolni, védekezni. Tudjad, hogy szükséged van reá. 
Márai Sándor: Füveskönyv 36
1.	A “nemzeti minimum”-ról - amiben mindannyiunknak feltétel nélkül egyet kell értenünk - több szinten eszmecserét kellene kezdeményezni. A polgári körök szervezete felkérhet jelentős gondolkodókat mindkét oldalon, hogy fogalmazzák meg az általuk elfogadható nemzeti minimumot – ezek a nemzeti sorskérdések mindegyikére vonatkozhatnak (történelmünk értékelése – különös tekintettel a közelmúlt értékelésére -, a magyarságot maghatározó eszmei igazodási pontok számbavétele – a kereszténység, az európaiság, a fogyó és elöregedő nemzet – az okok feltárása, van-e gyógyír erre a válságra stb.). A polgári körök figyelemmel kísérhetik ezeket a vitákat, állásfoglalásokat, kialakíthatják a saját véleményüket, segíthetik a vita kibontakozását. 
2.	A kiengesztelődés a felső szinteken egyelőre nem várható – olyan mélyek az ellentétek. Az alsó szinteken: lakókörnyezetünkben, rokoni, baráti körökben viszont jelentős lépéseket tehetünk a megosztottság megszüntetése érdekében. Keressük a közös pontokat, kíséreljük meg tiszteletben tartani a tőlünk különböző véleményeket.A médiafigyelés nagyon fontos, csak részben professzionális feladat – hiszen mindannyian újságolvasó, rádióhallgató, tv-néző emberek vagyunk. Keressük az ellenséges vélemények mögött a sértettséget, a fájdalmakat, ezek tanulsággal szolgálhatnak a saját viselkedésünkre is. De keressük a békülékeny hangokat, az elismerő véleményeket is.
3.	Keressünk találkozási alkalmakat a közvetlen és a tágabb környezetünkkel – erre vonatkozóan vannak utalások más témakörökben is. 
4.	Az erőszakmentes párbeszédet minden polgári körnek tanulnia kell, egyrészt saját belső életének, a közösség fejlődésének, növekedésének érdekében, másrészt a külvilággal való építő kapcsolatteremtés érdekében.
Az erőszakmentes párbeszéd négy lépésből áll: Megfigyeljük (1), hogy mi történik egy adott helyzetben: mi az, amit mások tesznek, vagy mondanak, amivel gazdagítják (értékesebbé teszik), vagy éppen nem gazdagítják (nem teszik élhetőbbé) az életünket. A dolog kulcsa, hogy képesek legyünk a megfigyeléseinket úgy közölni, hogy abban nyoma se legyen bírálatnak, vagy minősítésnek. Egyszerűen csak kimondjuk, hogy mit tesz a másik, ami nekünk vagy tetszik, vagy nem. Ezt követően (2) kifejezzük érzéseinket, ami a másik tettének megfigyelése közben ébred bennünk, tehát pl. a fájdalmunkat, a félelmünket, a szomorúságunkat, a bosszúságunkat, haragunkat, vagy éppen a csodálatunkat, az örömünket. Utána (3) elmondjuk, hogy az említett érzésünkhöz milyen szükséglet kapcsolódik (ezt alapvető igényünknek nevezzük: ennek kielégítettsége, vagy kielégítetlensége alapvetően meghatározza tudati állapotunkat – ezek az alapvető szükségletek: a szeretve lenni, az összetartozás, az értékesség, ill. a szabadság – az lehetek, aki vagyok - tudata). A (4.) alkotóelem a másik emberhez szóló olyan kérésünket tartalmazza, amelynek teljesítésével ő mindkettőnk életét jobbá, szebbé, értékesebbé, gazdagabbá tehetné. Az erőszakmentes párbeszédnek az egyik része a e négy információ nagyon világos jelzése, szavakkal, vagy más eszközökkel. A másik része ugyanezen információk fogadása a másik embertől. Úgy lépünk vele kapcsolatba, hogy először tudomásul vesszük az ő megfigyelését, érzését és szükségletét, majd a negyedik résszel, tehát a kérése meghallgatásával megtudjuk, hogy mivel tehetjük értékesebbé az ő életét. Ha az említett szempontokra összpontosítjuk a figyelmünket, és ugyanebben támogatjuk beszélgető partnerünket, akkor a kommunikáció kétirányú áramlását alapozzuk meg, amitől az együttérzés egyszer csak magától, természetes módon megjelenik. 
		Marshall B. Rosenberg: A szavak ablakok vagy falak
		(A Cursillo katolikus lelkiségi mozgalom tagjai részére
tanfolyamot tart az erőszakmentes kommunikáció témakörében)
E./	Kultúrával, művészetekkel kapcsolatos programok és feladatok
A művészi szép számos titka közül az egyik legszembetűnőbb, hogy az mindig egyfajta alázat gyümölcse. Ha jól megfigyeljük, az alkotó képzelet kifejezésének anyagáért mindig földig hajol, mintegy megismételve Isten teremtő gesztusát. Mi több: minél bonyolultabb a mondanivalója, a művésznek annál esendőbb és elhagyatottabb rétegekbe kell leásnia, hogy megfelelő “anyagra” találjon. A művészetben csak az szárnyal, ami földhözragadt, egyedül a szegénység gazdag és a vereség győzedelmes. …A művészetet egyedül az élteti, ami csakugyan van, mi csakugyan megtörténik. Ahogy az éhezőt nem lehet szép szavakkal megetetni, a művészet sem táplálkozhat utópiákból. A legtündöklőbb elgondolás sorsa is megformálásakor, anyagában dől el, ahogy egy szerelemé az ölelésben. A művészet: inkarnáció. Minél szellemibb, annál “tapinthatóbb”. És fordítva: minél “tapinthatóbb”, annál bensőségesebb, annál szellemibb.  
Pilinszky János: Szög és olaj
1.	Tisztázni kell először is, hogy mi a kultúra, mi a valódi érték, mi az igényes művészet. Ezen belül mi az egyetemes kultúra és művészet, mi az európai és mi a sajátosan magyar? Mi tartozik a kultúra világába és mi a magas művészetbe? Mi a kapcsolat a kettő között – koronként és mi ma? Ezzel kapcsolatosan rövid tanulmányokat kellene javasolni, bibliográfiát kellene összeállítani a polgári körök számára. (Akár művészeti áganként)
2.	Az igénytelen, a csak a “polgárpukkasztás” érdekében, a hagyományos értékek lerombolásának a szándékával jelentkező “művészetet” le kell leplezni, ha kell és lehet, fel kell lépni ellene, az ezzel kapcsolatos vitákban olyan köröket, személyeket kell támogatni, amelyek, akik valóban vitázni tudnak ezekkel a destruktív, romboló irányzatokkal.
3.	A “magas művészet, kultúra” keretében, de amellett is a szűkebb környezetünk kultúrájának, művészetének, művészeinek számbavétele nagyon fontos. Ápolni kell ezeket a területeket, kapcsolatot kell keresni ezekkel a személyekkel. 
4.	A polgári körök közösen - akár egymással összefogva - szervezhetnek filmklubokat, közös színházlátogatást, múzeumlátogatásokat, előtte-utána baráti beszélgetéseket.
5.	Szervezhetünk felolvasásokat kávéházban, de akár a saját otthonunkban is. Hirdessünk meg egy-egy érdekes könyvet, írást és abból tartsunk felolvasóestet, hangulatosan, a körülményeket is otthonossá téve. Egy-egy rész felolvasása után beszélgethetünk az adott szerzőről, a műről. Úgy szervezzük meg ezeket a találkozókat, hogy mások is jöhessenek, különösen fontos volna az ifjúság megszólítása. Az ifjúság körében az olvasás értékének, személyiségfejlesztő hatásának a tudatosítása, az örömének a felkeltése rendkívül fontos feladatunk.
6.	Mecenatúra szervezése – művészi alkotások létrehozására. Rengeteg pozitív cél, új és régi, külső és belső közösségi tér van, ahová művészek szobrot, képet, falikárpitot, ólomüveg ablakot stb.-t álmodtak és ezek valamilyen okból (a jelen kurzus tartalmi okból ellenez pl. bizonyos alkotásokat) kívül esnek az állami mecenatúrán. Ezeknek lehetne hátteret biztosítani a polgári körök összefogásával.
7.	Támogassuk az amatőr művészeteket! Mi magunk is éljünk a művészet kifejezési eszközeivel – festés, verselés, színházcsinálás, együttzenélés, fotózás stb. Segítsük mindenféle művészet  megjelenését, bemutatkozását a saját köreinkben.
8.	Színvonalas, polgári bálok (pl. farsangi bál, aratóbál, szüreti mulatság) szervezése, fiatalok számára színvonalas szórakozás biztosítása. Egy bál szervezése nem üzleti vállalkozás, vagy kirakat, néhány személy kiváltsága, hanem közösségi megmozdulás, alkotó tevékenység minden résztvevő számára, így a saját kultúránk fokmérője egyben. 
9.	Támogassunk erkölcsileg, de a saját részvételünkkel is amatőr színjátszást, diákok színi előadását, utcaszínházat. A színház eleve egy polgári műfaj, az erre való készülés, bármilyen amatőr szinten nagy közösségformáló erő.
10.	A környezetünkben lévő iskolákban patronáljunk iskolai művészeti versenyeket, kiállításokat – odafigyeléssel, díjak kitűzésével, zsűri szervezésével stb. 
F./	A nemzettudattal, hazafisággal, ünnepek megtartásával kapcsolatos programok és feladatok
Nevelhetünk-e valakit hazaszeretetre? Mintha azt mondanám: “Korbáccsal és szöges ostorral kényszerítlek, hogy szeresd önmagadat.” A haza nemcsak föld és hegy, halott hősök, anyanyelv, őseink csontjai a temetőkben, kenyér és táj, nem A haza te vagy, szőröstül-bőröstül, testi és lelki mivoltodban, ő szült, ő temet el, őt éled és fejezed ki, mind a nyomorult, nagyszerű, lángoló és unalmas pillanatokban, melyek összessége életed alkotja. S életed a haza életének egy pillanata is. 
 Márai Sándor: Füveskönyv 
1.	Klebelsberg Kuno szerint “háromféle hazafiság van: szónokló, kesergő és alkotó hazaszeretet”. Nekünk ez utóbbi a feladatunk. Tisztáznunk kell  magunk számára, hogy a saját hatókörünkben és tágabb körben is mit jelent az alkotó hazafiság. (Klebelsberg Kuno életművét minden polgári körnek ismernie kellene.)
2.	Ki a magyar? Mi a magyar? (Nagy László keserű kifakadása a kérdésre, hogy “milyen a magyar?” az volt, hogy “semmilyen!” – ezen kell változtatni, egyszerre józanul és szenvedélyesen!) Ezt a kérdést újra kell gondolni! Meg kellene ismerni a II. világháború előtti írók, gondolkodók válaszait (Szekfű, Illyés, Keresztury, Babits stb.) és a mai részkérdéseket és válaszokat is (hogyan látjuk magunkat és hogyan látnak minket a nagyvilágban a kultúrában, a tudományban, a művészetben, az iparban, a kereskedelemben, mik a valódi “hungarikumok” szerintünk és a világ szerint stb?) 
3.	Mi lehet az előzőekben részletezett területen a mi “kisemberi” hozzáadásunk itthon és külföldön …
4.	Az országismeret a polgári körök révén nem turistáskodást jelentene, hanem ennél többet – a táj, az ottani értékek személyes megélését a közösségek találkozásaiban. Falu-város-gasztronómia-táji értékek-építészet büszkeséget támaszt, ha ezeket meg tudjuk mutatni – valóban miénkké kell tenni az országot. 
5.	Tegyük divattá az igényes hazai túrákat, városnézést, tájegységek bebarangolását, de tegyük személyessé is ezeket az utakat. Ne csak a köveket, fákat nézzük, hanem találkozzunk az emberekkel, akik az adott tájat hordozzák – ezekről érdemes beszámolni, az élményeink megosztása igényeket támaszthat, az eredményeket megerősítheti, az elismerést “népi” szinten kell elkezdeni. A polgári körök hívják meg egymást!
6.	A nemzettudat ápolása érdekében előadások, fórumok, könyvek rendszeres ajánlása, ha kell, ehhez konkrét előadások, előadássorozatok szervezése.
7.	A nemzeti emlékhelyek látogatása (Esztergom, Székesfehérvár, Gödöllő, Buda, Fiumei úti temető, Nagycenk, de Kolozsvár, Nagyvárad, Marosvásárhely, Pozsony, Kassa is, stb.). Ennek folyamatos szervezése alapvető feladat, hiszen jelenlétünk ezeken a helyeken az emlékezés, a nemzettudat alapja. 
8.	A helyi történelmi, egyházi  emlékhelyek látogatása, ápolása, ha kell létesítése. A környezetünkben lévő emlékeket (emlékműveket, keresztutakat, útszéli kereszteket, képoszlopokat, emléktáblákat stb.) akkor tekintjük valóban sajátunknak, ha azért teszünk is valamit: gondozással, felújítással, környezetének ápolásával, rendszeres látogatásával. Ebbe a munkába feltétlenül vonjuk be az ifjúságot.
9.	Nemzeti, egyházi ünnepeink váljanak részévé személyes életünknek.  Egy nevezetes nap több, mint egy szabadnapja az évnek. A nemzeti ünnep nem elsősorban az állam ünnepe, hanem az egyes nemzettagoké. Az ünnepek szervezésére különös gondot és energiát kell fordítani. Fel kell támasztani régi, élő ünnepeket is, a meglévőket új tartalmakkal kell megtölteni. 
10.	“Hagyományos” iskolai ünnepeink újragondolása (október 6., 23., március 15.) Mit üzennek ma az aradi vértanúk, október 23-a, az 1848-49-es szabadságharc? Ezek, ha lehet, ne csak az iskola ünnepe legyenek, hanem az egész közösségé. 
11.	Új ünnepek, emléknapok meggyökereztetése (február 25. a kommunista diktatúra áldozatainak az emléknapja, április 16. a magyar holokauszt emléknapja, június 4. a trianoni döntés emléknapja – ez még nem emléknap, de miért ne lehetne az?)
12.	Helytörténeti pályázatok kiírása. Cél: a lokálpatrióta és a családi összetartozás-tudat elmélyítése. Kiírhatunk pályázatot családtörténet megírására. Érdekes, hiánypótló téma lehet egy-egy jelentősebb, mára elfeledett helyi vezető személyiség (polgármester, tanító, pap, orvos, növénynemesítő, híres molnár, kovács, stb.) életének felkutatása, dokumentálása. Ugyanilyen fontos téma lehet egy-egy épület, vagy kert stb. történetének dokumentálása, megjelentetése.
13.	Fontos lehet a XX. századi traumáink “kibeszélése”. Interjúk a kommunista és a náci diktatúrák áldozataival, hozzátartozókkal a hadifogság(ok)ról, kuláktalanításról, kitelepítésről, 56 átéléséről, a téeszesítésről … stb. A legsikeresebb pályamunkák megjelentetése egy adott környezetben, településen a polgári körök feladata lehet. 
14.	Rendkívül fontos dolog a nemzettudat szempontjából a Trianon-szindróma, a 15 (?) milliós magyarsággal kapcsolatos témakör. Mi vezetett ide, milyen okokra vezethető vissza az I. világháború utáni döntés? Hogyan viszonyuljunk mi ehhez ma? Rengeteg kérdés, amire történelmi, gazdasági, társadalomszervezési, demográfiai stb. szempontú válaszokat kell adni. A státustörvény zseniális dolog, azonban a jelenlegi kormány szándékai miatt megtorpant a lelkisége, benső tartalma – ezen tudunk-e “kisemberként”, polgári körként, népi diplomáciával, konkrét cselekvéssel változtatni?
15.	Fogyó és idősödő nemzet vagyunk – mi lehet ennek az oka? A közhangulaton kell változtatni – a gyermekek józan szeretetével kell telítődjön a környezetünk. Bátorítani, lelkileg és konkrét cselekvéssel is támogatni kell a fiatalokat a gyermekvállalásban. Be kell mutatni a nagycsaládok előnyeit is – ne csak a gazdasági oldalt vegyük számba, hanem a lelki, közösségi, szolidaritási szempontokat is. Minden polgári körnek szembesülni kell e problémakörrel.
16.	Készíthetünk szociográfiai felméréseket pl. egy fogyó település, falu életének feltárásával (életmód, történelem, néprajz, demográfia stb.) Miért van ennyi “elsodort falu”?
17.	Folytatni kellene a millenniumi 100 magyar falu monográfiájának megjelentetési programját – újabb 100 magyar faluval, majd az összessel, beleértve a határon túli magyar falvak monográfiáit is. 
G./	A közösségépítéssel kapcsolatos feladatok, programok
Meg vagyok győződve arról, hogy egy közösség csak akkor indulhat virágzásnak, ha van önmagán túlmutató célja. Csak így lehet megélni, olyasvalamiként, ami kifejezésre juttatja: mély odaadás él bennünk valami valóságért, amely túlmutat magán a közösségen.
Bruno  Bettelheim: Az újjászületés helye
1.	Az egyes polgári körök tagjai rendszeresen - kéthetenként, max. havonta -találkozzanak egymással, ezt előre határozzák meg egy bizonyos, hosszabb távú időszakra. Ezeknek a találkozóknak konkrét programot kell adni, mert előbb-utóbb, ha csak közös eszegetés, ad hoc beszélgetés a program, el fognak maradni a résztvevők, befullad, megzápul az egész. 
2.	Ki kell alakuljon a közös identitása a közösségnek, közös célokkal, egy választott vezetővel, sajátos információáramlással. Ennek a formálása fontos és tudatosságot igénylő feladat.
3.	A polgári köröknek az egymás iránti szeretet és egymás értékelésének a köreivé kell válniuk, ahol a kritika, a felesleges elvárások, a pótcselekvés ismeretlen.
4.	Ismerni kell egy közösség fejlődésének életciklusait (a kezdeti lelkesedéstől a  törvényszerű csalódáson át a nagyobb belső erőt adó újrakezdésekig) A kör születésekori álmát mint “első szeretetet” kell szemlélnünk, de újra és újra meg kell fogalmazni a közösség álmát, miért vagyunk így együtt, mik a céljaink, mik a vágyaink?
5.	Kapcsolódási pontok keresése más körökkel, közösségekkel. Ez jogunk és kötelességünk – minden zárt rendszer pusztulásra van ítélve, ezért kell nyitnunk a többiek felé. 
6.	A polgári körök általában házaspárokat jelentenek, de módot kell találni arra, hogy a teljes család számára kínáljon együttléteket, mert különben félő, hogy mozgalom lesz, amelyet pl. a gyerekek miatt előbb-utóbb abba kell hagyni.
7.	A nemzedéki ellentétek oldása érdekében rendezvények, találkozók szervezése. A polgári körök jelenlegi ismereteim szerint többnyire nemzedéki alapon szerveződnek, fiatalok külön, középgeneráció, idősebbek külön. Ezt tudatosan szervezett találkozásokkal kellene áthidalni. A nemzedékek erős kapcsolatát kell újrateremteni. 
8.	Jelen konkrét élményeim szerint a polgári körök elsősorban értelmiségiek körében teremnek. Nagy szükség van a “parasztpolgárságra”, a “munkáspolgárságra”, ötven éve     ezen a téren is erős volt a polgár eszméje méltósága, magatartási modellje, de sajnos itt pusztult is el a legerősebben a szétszóratás, az önállóság megtörése révén. Az ezen körökben alakuló közösségeket tudatosan kellene segíteni és formálni. Szervezzünk találkozókat a munkások, parasztság világában alakuló körökkel, kölcsönösen rengeteg mondanivalónk lesz egymás számára
9.	Legyenek a polgári köröknek saját ünnepei (a születési időpontja, stb.), neve, akár címere, logója, ezek erősítik az identitást, megalapozottabb lehet a tartóssága, a jövője.
10.	Válasszunk magunk közül valakit, aki egyfajta “történetet” ír, “krónikása” lesz a körnek, folyamatosan feljegyzéseket készít az egyes találkozókról, eseményekről.
H./	Szolidaritás jellegű feladatok, programok
A közösség akkor válik igazán valósággá, ha tagjainak zöme a “mindenki egyért” eszményétől az “egy mindenkiért” eszmény felé halad. Vagyis mindenki kész arra, hogy szívét kivételt nem téve megnyissa a közösség minden tagja felé. Így jut el az önzésből a szeretetre, a halálból a feltámadásra.
Jean Vanier: A közösség
1.	A legfontosabb feladat a polgári körökön belül az egymás iránti szolidaritás megteremtése, kifejlesztése. Ehhez az életünket, a családjainkat nyitottabbá kell tenni, az áldozatvállalásunkat egymás iránt meg kell erősíteni. Meg kell tanulni ajándékozni és elfogadni is – időt, szeretetet, ragaszkodást, konkrét cselekvést, tettet, anyagi javakat. Az egymás iránti szolidaritásnak működni kell a hétköznapokban, az ünnepekben, “jó időben” és “rossz időben” egyaránt – “rossz időben” különösen, de ehhez “jó időben” kell gyakorolni a szolidaritást.
2.	A nehéz helyzetben lévő családok, egyének szervezett támogatása – erkölcsileg, fizikailag, anyagilag, - idő és konkrét segítés ajándékozása révén (nagycsaládok, betegség, hirtelen hátrányos helyzet kialakulása stb. esetén) – ezek a közvetlen szükség enyhítését szolgálhatják, a köröknek legyen szeme észrevenni a szükséget és kitalálni a segítés módját. 
3.	De ugyanígy az egyes körök a konkrét szükség nélkül is kigondolhatnak éves, féléves gyakorisággal konkrét jótékonysági akciót is személyek, családok, közösségek irányában. Az öntudatos és szervezett, de háttérben maradó adakozás egy rendkívül fontos “polgári” magatartásforma – ezt fel kell támasztani és rendszeressé tenni.
4.	A legkülönbözőbb akciók rendszeres szervezése – pl. vásár, jótékonysági bazár szervezése egyházközség, helyi közösségi ház stb. közreműködésével, meghatározott célokkal, az utcára történő kitelepüléssel, akár a járókelők megszólításával, bevonásával. 
5.	“Talentum körök” szervezése – mindenki valamiben értékes és kreatív, ezt ajánlja fel a közössége számára pénz kiiktatásával, (egyedi szolgáltatás-szakipar, javítások, festés, kisebb asztalos munkák, villanyszerelés stb., gyermekek tanítása bizonyos tárgyakból, kézművesség tanítása, zeneoktatás stb.) – ez a témakör megjelenhet az oktatás, nevelés, ill. a munka világával kapcsolatos témakörben is, de elsődlegesen itt van a helye, mert ez szervező erő lehet a körök számára. 
6.	Magányosak, idősek felkarolása. Egy-egy polgári körnek legyen saját környékbeli magányos örege, akinek megszervezik az ellátását (pl. fiatalok bevonásával, a gondozással, beszélgetéssel, rendszeres odafigyeléssel)
7.	A kallódó fiatalság felkarolása fontos és konkrét faladata lehet a polgári köröknek. Először is észre kell venni, meg kell szólítani a lődörgő, céltalan, kallódó, vagy akár a deviáns fiatalokat, majd el kell irányítani megfelelő közösségekbe, vagy időnként befogadni a sajátunkba. 
8.	Jelentős szolidaritás jellegű feladat lehet a határon túli magyarság támogatása – pl. csatlakozni a barcsi polgári kör könyvgyűjtési kezdeményezéséhez, vagy a nemzeti zászló gyűjtési akció, de lehetnek hasonló és folyamatos akciók. 
I./	Joggyakorlás jellegű feladatok, programok
A liberális szabadságjogok az “én” jogát hangsúlyozzák, a keresztény szabadságjog felfogás a “te” jogát. Az előbbibe a biztos harc van beépítve, hiszen a jogok örökös ütközése, az alku, a piac dönt majd. Az utóbbiban inkább van garancia a szabadságjogok valódi érvényesülésére.  
1.	Demokratikus szabadságjogok gyakorlása – gyülekezés, véleménynyilvánítás, fontos önkormányzati testületi üléseken való megfigyelői részvétel. A parlamenti és önkormányzati képviselők megismerése, számukra követelmények megfogalmazása, felkérés a helyi problémákban való aktív és konkrét részvételre, állásfoglalásra. Ugyanez fordítva, nekünk is van jogunk arra, hogy az önkormányzati döntéseket - különösen előkészítés stádiumában - megvitassuk, az észrevételeinket közöljük a megfelelő fórumokkal. Különösen áll ez a költségvetésre, amelynek az ellenőrzése az egyik legfontosabb demokratikus szabadságjog.
2.	Rendkívül fontos az, hogy a nagyobb közösséget, vagy az egész országot érintő kérdésekben a gyülekezési jogunkkal éljünk, józanul, szervezetten, előkészítetten, örömmel. Vegyük észre, hogy mik a fontos ügyek, az azok melletti kiállás nem nélkülözheti a konkrét jelenlétünket. (Az utóbbi idők polgári demonstrációi valódi ünnepek voltak, ezt az ünnep jelleget kell megtartani, erősíteni)
3.	Önkormányzati, ill. egyéb pályázatokon való részvétel konkrét feladatokra – az önkormányzat felkérése pályázat kiírására – az önerő előteremtésére gyűjtések, ill. a saját munka felajánlása (ezek sokfélék lehetnek – a lakóépületek homlokzati felújításától kezdve a családi élettel kapcsolatos programok, táborok tartásán keresztül a közterületi alkotások felállításáig, felújításáig)
4.	A helyi és a valódi országos nyilvánosság megteremtésén fáradozzunk, a helyi és az országos hírek tematizálását ne engedjük egyoldalúvá tenni, fogalmazzunk meg mi magunk híreket, tudósítsunk általunk fontosnak ítélt eseményekről. Készítsünk riportokat általunk fontosnak ítélt személyekkel, hogy a helyi és az országos lapokban ne legyen egyoldalú, szelektív a tájékoztatás. Ha kell, hozzunk létre saját hírlevelet, újságot. Az olvasói levelekben hallassuk hangunkat – a konzervatív és a nem konzervatív sajtóban egyaránt.
5.	Tiltakozzunk mindennemű jogsérelem ellen, ne engedjük magunkat háttérbe szorítani és ne engedjünk a saját kishitűségünknek se. Ehhez szükség van egy folyamatos újság- ill. médiafigyelő szolgálatra, amelyik jelzi a visszásságokat. Ezt a munkát szervezetté kell tenni, minél többen vállaljanak benne keveset, de megfelelő irányítás, összefogás mellett. Az észrevételeinket, tiltakozásunkat el kell juttassuk a “hivatalos fórumokhoz” is (az nem baj, ha pl. egy egyoldalúan, elfogultan, vagy netán hamisan tájékoztató műsor, vagy híradás ellen többen is felemelik a szavukat…).
6.	Rendkívül fontos a településfejlesztéssel kapcsolatos véleménynyilvánítás joga – bele kell szólni a településfejlesztési, -rendezési tervek menetébe, a konkrét elképzelésekbe, az arányos és kiegyensúlyozott – elsődlegesen a belterjes – fejlesztést előnyben részesítve. Ehhez a munkához sok polgári körnek össze kell fogni, szakemberek bevonásával megalapozott véleményeket kell kidolgozni.  
7.	Minden találkozásunkkor érdemes beszámolni a jogsérelmeinkről, legyen az a legkisebb (analógia: New York bűnözésének visszaszorítása a zéró tolerancia elvvel) – becsapás a pénztárnál, félretájékoztatás ügyfélként, rossz minőségű szolgáltatás, de ide tartozik az is, amikor egy kutya odapiszkít az utcára és a gazdija nem tesz semmit (csak elegánsan elfordul)… - mit teszek, ha nem tiltakozok, miért nem teszem (netán gyávaságból?). Itt az egymás öntudatának az erősítése, az igényességünknek hangot adás a fontos, szelíden, de határozottan. Össztársadalmi méretben kell ennek az igényességnek megjelenni, ennek lehetünk a kovászai, ezt a szemléletet kell elterjeszteni. 
8.	Társasházi lakóközösségekben a közgyűlésekben való aktív részvétel (ez általában egy elemi demokráciapróba, sajnos rendkívül rossz hatásfokkal működnek a lakóközösségek, a társasházak, a találkozók előkészítése, lefolyásában való részvétel, tudatformálás lehet a feladatunk, a demokratikus játékszabályok megtanulása, megtaníttatása)
9.	Iskolaszékekben való részvétel, az oktatás-nevelés presztizsének emelése, ugyanakkor követelmények támasztása is – hazafias nevelés, erkölcsi nevelés, egyáltalán a nevelés számonkérése stb.
J./	Családi élet, az arra való felkészülés, gyermeknevelés, házasság 
Gyanítható, hogy sok házasság, a szabályosnak látszó szertartás, a hosszabb-rövidebb együttélés ellenére létre sem jön. A felek soha, egyetlen pillanatra sem akartak egyesülni a társukkal, legföljebb birtokba vágytak venni. Eszük ágában sem volt föladni csonkaságukat, mert azt – az úgynevezett egyéniségüket – szabadságnak vélik, még a boldogságuknál és az üdvösségüknél is többre tartják. Amit az élettől várnak, azt maguknak várják, senkivel osztozni nem óhajtanak. Ezért a házasság számukra háború.
 Czakó Gábor: Sár és igen					
1.	A polgári körök tudatosan vállalják fel, képviseljék a család rendkívüli értékét, kultuszát – először a saját körükben, majd egyre inkább kifelé hatóan. 
2.	A családi ünnepek rendkívül fontosak: névnapok, születésnapok, jeles alkalmak (érettségi, elsőáldozás, bérmálás stb.) – fel lehet vetni, hogy ezek a nagyszülők köré szerveződjenek, minél szorosabban bevonva őket a tágabb család életébe. A mi köreinkben ne legyenek háttérbe szorított nagyszülők.
3.	A családi élet kultúráját kell meg- ill. újjáteremtenünk: a mindennapos közös étkezés, a problémák és örömök közös megbeszélése tudatos vállalkozásunk legyen. A gyermekeink lássák, hogyan éljük a házasságunkat, adjunk példát arra is, hogyan kell valóban kiengesztelődni egymással. 
4.	Hetenként néhány tv-mentes napot kellene tartani. Ezeken az estéken tudatosan versolvasást, családi programokat, játékot, nagy beszélgetéseket kellene folytatni. Újra kell teremteni a beszélgetéseket, a családi kommunikációt. Rítusa legyen a családi beszélgetésnek. 
5.	A családi közös játék fontosságát külön ki kell emelnünk. A játék segít az önismeretben, közösséget formál és felüdít. “Ha nem lesztek olyanok, mint a gyermek …” nagyon mély igazságokat hordoz. E téren remek kiadványok segíthetnek. 
6.	A családi életre nevelés a felelősségre neveléssel kezdődik. Már a kis gyermeknek is legyen a családért végzett kis feladata, ezt a későbbiekben tovább kell vinni, erősíteni. Ebben a polgári köröknek ötletekkel, példákkal kell egymást erősíteni. 
7.	A családi életre, a házasságra való felkészítés már bevált formája az, hogy a szülők egy példásan élő baráti házaspárt kérnek meg a jegyesoktatásra, ami valójában közös beszélgetéseket jelent, az idősebb házaspár elééli az életét a fiatalnak, nem kendőzve a nehézségeket sem. Ezt a feladatot  a polgári körök, vagy több polgári kör felvállalhatja. (Ez nem helyettesíti az intézményes, világi, ill. egyházi felkészítést).
8.	Családi táborok szervezése, ebben egészen sajátos formák is találhatók: pl. nyaralás otthon, úgy, hogy meghívunk egy másik családot és együtt töltünk gondtalanul néhány napot, hetet. De lehet valóban komoly tábor is, gyerekekkel együtt, változatos és tartalmas programokkal, az ismeretséget, a közösséget ápolva. Érdekes lehet erre meghívni valakit az utcából, akár egy cigánygyereket: “Gyere el, próbáld ki, hogy lehet másképp is élni!”
9.	Hagyományőrzésnél több, ha felelevenítjük a gyermekágyas kismama tehermentesítését szolgáló komatál, “paszita” intézményét. Egy hónapra megszervezni, hogy mindig más család látja az újszülöttes családot egész napi élelemmel. Ez meglepetés, szolidaritás, örömszerzés stb. 
10.	Egy-egy gyermekes ifjú párnak felajánlunk egy-egy napot, vagy hétvégét, amikor vigyázunk a gyermekeikre, hogy ezen időben csak egymással foglalkozzanak. Ezek a rendszeres tehermentesítések nagy ajándékká válhatnak – könnyebbé tehetik a következő gyermek vállalását, erősíthetik az egymás iránti szolidaritást. 
11.	Jeles évfordulók megünneplése pl. az 5., 10., 15., 20., 25., 30. stb. házassági évforduló a tágabb család ünnepe, de egy-egy kiemelt alkalom a közösség ünnepe is kell legyen. 
K./	Lakással, lakó- ill. települési környezettel kapcsolatos feladatok, programok
Mi végre vagyunk a világon? Hogy valahol otthon legyünk benne!        
 Tamási Áron
Az eljövendő korok városának az a hivatása, hogy az ember tevékenységének középpontjába egyénisége szétforgácsolt részeinek egyesítését állítsa, helyrehozva azt a kárt, amelyet a merev szakosodás, a társadalmi elkülönülés, … a szervezett együttműködés és eszmei célkitűzések hiánya idézett elő, s a személyiségüktől mesterségesen megfosztott embereket (hivatalnokokat, specialistákat, “szakértőket”, egyéni arculatukat vesztett közvetítőket) teljes emberi lényekké formálja. 
Lewis Mumford: A város a történelemben
1.	Lakásépítés kalákában, különböző öntevékeny, önsegélyező módokon. A pozitív példákat feltétlenül karoljuk fel, propagáljuk. Ez a fajta összefogás a szolidaritást is erősíti az egyes generációk között. 
2.	Tanácsadás arányos, élhető, a környezettel harmonizáló, ökologikus szemléletű házak építésével kapcsolatosan – ezt a feladatot olyan, a szűkebb környezetben lévő polgári kör biztosíthatja, ahol van építész a csapatban. A tanácsadás ingyenes legyen, a további munkák önköltségi alapon. 
3.	Szomszédsági egységek helyreállítása, megteremtése falusi környezetben:  tapasztalatcsere, közös munkák, együttgondolkodás, együttélési kiskáté megfogalmazása – az “utcai pad” intézményének újrafogalmazása (az utcai padot ld. később, megújult formában)
4.	Szomszédsági egységek helyreállítása, megteremtése laza kertvárosi övezetben: tapasztalatcsere, közterületek közös gondozása, sorfák rendszeres locsolása, gondozása, ültetése – örökbe fogadni fákat, növényzetet, együttélési kiskáté megfogalmazása, speciális helyi építési szabályok megfogalmazása a vitamentes együttélés érdekében (az építési szabályokon túlmenően önkéntes alapon, ajánlás jelleggel)
5.	Szomszédsági egységek megteremtése tömör városi környezetben: ennek számos módja lehet a közterületek (utca, lépcsőház egyaránt) gondozása, szépítése, a bezárkózás oldása, közösségi alkalmak teremtése.
6.	Szomszédsági egységek megteremtése lakótelepi környezetben különösen sok egyedi ötletet igényel. Itt az együttlakók megszólítása már jelentős feladat lehet. Ki kell alakítani közösségi helyeket, találkozókat, közösségi alkalmakat kell teremteni. A közösségi terek gondozása, szépítése szintén jó feladat. 
7.	Kertekkel kapcsolatos tanácsadás megszervezése, a tömb legszebb kertje verseny hirdetése. Fontos bírálati szempont legyen a kert közösségi jellege, a luxus kerülése, konyhakertek létesítése stb. 
8.	Minden település kisebb egységekből áll, ill. fel kell bontani most, vagy újra “falvakra”. Vissza kell szerezni a régi egységek neveit, a nagyobb “masszaszerű” települési egységeket (kiemelten a lakótelepeket) fel kell bontani kisebb részekre, névadással, ha kell, hogy erősítsük az ott élőkben az összetartozás tudatát.
9.	Létre kell hozni az egyes települések, települési részek nevezetes, akár csupán helyi szempontokból kitüntetett pontjainak láncolatából álló “stációit”! Ez a folyamat a lokálpatriotizmus megerősödését, ill. ahol kell, megteremtését eredményezheti. (A kérdés: melyek azok a pontok, sávok, udvarok, épületek, épületrészletek, kutak, parkok, középületek stb., melyektől Pestújhely Pestújhely, Gyömrő Gyömrő, Herminamező Herminamező, Törökőr Törökőr, Piliscsaba Piliscsaba stb.) 
10.	Az egyes közösségeknek fel kell vállalni a lakó-, ill. települési környezetük fejlesztésével kapcsolatos véleménynyilvánítást, a részletképzésig bezárólag. Ehhez meg kell teremtenünk azokat a fórumokat, amelyekben van akusztikája a megalapozott építészeti, városépítési véleményeknek. (Érdemes ehhez az itthoni és a környező országok falufejlesztési, városvédő társaságainak a tevékenységét tanulmányoznunk) 
11.	Lakóterületi séták szervezése gyerekekkel, szülőkkel. A hely megismerése, a feladatok számbavétele mellett ezek a programok az ismerkedést, egymás megszólítását is szolgálják.
12.	Lehetnek a lakókörnyezetnek saját sarkai, hirdetőtáblái, ahol információkat lehet cserélni, apróhirdetésekben egymásra találhatnak családok, ki lehet tűzni rövid írásokat is. Ezt tovább lehet fejleszteni: ki lehet rakni vitrinbe, a kerítésre verseket, fotókat, idézeteket, azokat hetente cserélni, sokféle meglepetést lehet okozni az embereknek ezáltal. Állásfoglalásra lehet késztetni őket, egyetértést, vagy vitát tudunk kiváltani, mindenesetre ez is egy módja a sajátos jelenlétnek. Ez lehet az előzőekben emlegetett “utcai pad”-nak az újszerű változata.
13.	Az udvarokban legyen zászlórúd: a nagyobb családi ünnepeken is ki lehet tenni a nemzeti zászlót, nemcsak az ünnepnapokon (Svédországban pl. azt mondják, hogy az egyén ünnepe a tágabb közösség ünnepe is egyben, a felvont nemzeti lobogó jelzi, hogy ebben a házban most öröm van, megemlékezés valami fontosról). Lehet csinálni családi zászlókat is – rengeteg ötlettel és kedvességgel. 
14.	Faültetés otthon és közterületen. A környezetünknek egy-egy részét ezzel különösen is a sajátunknak tarthatjuk. 
15.	Teremtsünk rendszeresen olyan alkalmakat, amikor nyitunk a környezetünk felé: meghív a kör néhány szomszédot beszélgetésre, eszegetésre, kerti partira. Az eszmecserére fel lehet készülni témával, utána kiértékelni közösen, mi volt jó, miben voltunk esetleg erőszakosak, hogyan tovább?
L./	Környezethez, anyagi javakhoz való viszonnyal, fogyasztási szokásokkal kapcsolatos témakörök, programok és feladatok
Gondolkozz globálisan, cselekedj lokálisan!
Környezetvédelmi jelmondat
Ha az emberek egyetlen lépést akarnak tenni előre abba az irányba, hogy az organizáció és a technika segítségével uralkodjanak a külső természet fölött, akkor előbb három lépést kell  tenniök befelé, az erkölcsi elmélyülés irányába.
Novalis
1.	Környezetünk tisztasága, rendezettsége nagyon fontos és konkrét részvételünket igénylő feladatunk. A közvetlen előttünk lévő közterület rendszeres tisztántartása mindennapos dolgunk, de a tágabb környezetben is szerveznünk kell takarítást, faültetést, parkgondozást. Vegyük “polgári köri” gondozásba (mintegy örökbe) a fasorainkat, a parkjainkat, de az utak szélét is …
2.	A fogyasztásban nem bojkottálni kell a külföldi termékeket, hanem pozitív diszkriminációként a hazai termékeket kell előnyben részesíteni. Ezzel kapcsolatosan időről időre jegyzéket kellene kiadni, zárt fogyasztási láncokat kellene létesíteni – tejtermék, hús, zöldség-gyümölcs tekintetében. 
3.	Előnyben kellene részesíteni a helyi boltokat, kiskereskedelmet, kihasználva annak személyességét, többletszolgáltatási lehetőségeit (még akkor is, ha egy kicsit drágább, mint a szupermarket). Igényeket kell támasztani ezekkel kapcsolatosan, rendezvényeket csinálni a boltoknál (ahol lehet). Ezek a helyek a szomszédsági egységeink fontos referencia pontjai, ha hagyjuk ezeket a szervesen kialakult helyeket tönkremenni, akkor a lakóhelyünk is szegényedik. 
4.	A felesleges, túlzó fogyasztással szemben ki kell alakítsuk a szolid, feleslegesség nélküli élet kereteit. Ebben támogassuk egymást. Időről időre vizsgáljuk felül, hogy mennyi mindenünk van, amit elajándékozhatunk. A tartós, a szükséges és elégséges legyen a vásárlási szempontunk. A boldogságunkat másban keressük, ne a fogyasztásban. Ezt a témát időről időre megvitathatjuk a körünkben. Mit jelent a puritánság, mit jelent a mindennapi kenyér? Mit jelent a szegénység és a gazdagság? Szenvedünk-e hiányt valamiben? (és a környezetünk?) 
5.	Az egészséges életmódot kellene előnyben részesíteni, a fogyasztási szokásainkat ehhez igazítva. A közös sportesemények rendkívül fontosak, ebben vegyen részt lehetőleg az egész család. Fel lehetne támasztani a régi játékokat, pl. a métát, tekét, különböző kidobó játékokat, ezekben lehetne körön belül, vagy körök között bajnokságokat szervezni.
6.	Át kellene értékelni az autózáshoz való viszonyunkat. Csináljunk hetente vagy először havonta egy autómentes napot, írjuk le az élményeinket, osszuk meg a többiekkel, humorral, az előnyöket, hátrányokat számbavéve, jussunk el a környezettudatosságig ebben. Ha lehet szervezzünk másokkal közös munkába menetet, stb. minden ötletet érdemes összegyűjteni, élére kellene állni a tömegközlekedés propagálásának.
7.	Kerékpározás, gyaloglás igazi polgári utazási forma. Használjuk a kerékpárutakat, ne csak követeljük azok építését, érjük el, hogy a közintézmények előtt legyen kerékpártároló, teremtsünk kultuszt a kerékpározásnak. 
8.	A szelektív hulladékgyűjtés, komposztálás elterjesztése fontos feladat. Itt is a személyes, látható, számonkérhető példaadás a legfontosabb. Erősítsük egymást, ahol lehet fogjunk össze e téren.
M./	Tanulással, oktatással, neveléssel kapcsolatos feladatok, programok
Élj mindennap úgy, mintha az utolsó napod volna,
de tanulj úgy, mintha örökké élnél!
Rotterdami Erasmus
1.	Célzott ösztöndíjakat alapíthatnak egy-egy iskola számára egyes polgári körök, vagy azok összefogásai. Célzott program az, ami többlet: pl. iskolai versenyekre való felkészítés, az eredményességet kell jutalmazni az ösztöndíjjal, mind a tanárt, mind a diákot. De lehetnek egyéb fontos szempontok is, pl. egy-egy férfi tanár számára külön feladattal ösztöndíj alapítása (szakkörök, kutatás, honismereti kiadvány szerkesztése, botanikus kert létesítése stb.), hogy ne hagyja ott a pedagógus pályát idő előtt. 
2.	Alapítsunk “esti”, “vasárnapi” iskolát egyszerűen csak a tudásszomj jegyében, de ezeknek lehet egészen konkrét célja is, valamilyen továbbképzés, szakmai képzés, hiányzó, vagy lassan feledésbe menő ismeret elsajátítása. 
3.	Az utóbbi években közösségi összefogással sok iskola született – egyházi iskolák, ökumenikus szellemű iskolák. Ez a folyamat a kezdeti lelkesedés után abbamaradt – most volna itt az ideje újra fellendíteni az ilyen irányú törekvéseket a polgári körök segítségével.
4.	Tehetséggondozás: igazi polgári feladat. A szocializmusra a kontraszelekció volt a jellemző. A mi feladatunk a kiválóakat még kiválóbbá tenni. Észre kell venni a tehetséget gyermekeinkben, a baráti köreinkben. A tehetséggondozásnak számos formája, szintje van: az odafigyeléstől, bíztatástól kezdve a konkrét segítésig, ajánlásokig, a továbbtanulás stb. segítéséig. A tehetség alatt nemcsak az értelmiségi létet értjük, nagyon fontos a színvonalas, igényes kézművesek kiválasztódásának a támogatása. Ezt szolgálják a különböző közös játékok, túrák, versenyek stb. 
5.	A nevelés tágabb feladat: a családi életre, a tudás, a szorgalom, az igényesség tiszteletére nevelés átfogó - iskolai, családi, közösségi - feladat. Ezt fel kell vállalniuk a polgári köröknek is. 
6.	Az “információrobbanás” korában az egyik legfontosabb feladatunk a fontos, a sürgős, az értékes és a kevésbé fontos, a kevésbé sürgős, az értéktelen elválasztása. Ebben a polgári köröknek mérési, értékelési módokat kell kidolgozni, elterjeszteni.
7.	A tanulás örök feladatunk – ma különösen, amikor a tudás elértéktelenedése sokkal gyorsabb folyamat -, ebben a polgári köröknek egymást kiemelten kell támogatniuk. Minden évben (szemeszterben) előre meg kellene határozni, hogy mi lesz az a terület (egy fontos könyv, számítástechnikai ismeret, idegen nyelv stb.), ahol előre fogunk lépni.
8.	A felelősségre nevelés elindul a családokban, de ezt tovább kell tágítani, a közösségért, a nemzetért vállalt felelősségig. E téren a polgári köröknek primer faladataik volnának.
9.	Az idegen nyelvek tanulása kiemelt és elengedhetetlen feltétel ma. Ehhez persze szorosan hozzátartozik a magyar nyelv igényes használata, tisztelete.
10.	A határainkon túl élő magyar ifjúság jelentős része tanul tovább Magyarországon. Számukra kívánatos volna ösztöndíjakat alapítani, azzal a feltétellel, hogy visszamennek a szülőhazájukba, ott teremtve egzisztenciát (ezt az egzisztenciateremtést is indokolt lehet támogatni, ezen fiatalok életét nyomon követni). 
11.	A humán tudományok elértéktelenedése ellenében tennünk kell: az irodalmat, a történelmet, az esztétikai élvezeteket, a művészeteket átfogóan kell pártolni az elgépiesedő, technicizálódó világban
N./	Munka, gazdaság világa – szolidaritás e téren
A hagyományos bölcselet azt tanítja, hogy a munkának alapjában véve három rendeltetése van: (1) az egyénnek lehetőséget ad képességei hasznosítására és fejlesztésére, (2) képessé teszi az egyént a vele született önközpontúság legyőzésére azzal, hogy más emberekkel összefog egy közös faladat elvégzésére, (3) létrehozza azokat a javakat és szolgáltatásokat, amelyekre szükségünk van a szerény megélhetéshez. … Mit tanítanak jelenleg a munkáról? … Nemrég mindenütt azt hallottam, hogy a nevelés valódi feladata nem a munkára nevelés, hanem a szabadidő felhasználására való felkészítés. ...  Felmerül a kérdés: hogyan készítsük fel a fiatalokat a munka jövőbeli világára? Az első válasz, azt hiszem, ez lesz: fel kell készítenünk őket arra, hogy képesek legyenek különbséget tenni a jó és a rossz munka között, és segítsük őket abban, hogy az utóbbit ne fogadják el. Vagyis legyenek felkészítve az értelmetlen, unalmas, felesleges, vagy idegölő munka visszautasítására, amelyben az ember egy gép, vagy egy rendszer szolgájává válik. Meg kell tanulniuk, hogy a munka az élet öröme, szükséges a fejlődésünkhöz, de az értelmetlen munka utálatos. 
Ernst F. Schumacher: Good work!
1.	A munka életünk nagyon fontos része, beszélgetéseinkben nem kerülhető el a munkához való viszonyunk, sikerességünk, vagy sikertelenségünk témaköre. Mi a munkánk értelme? Értelmes-e? Rengeteg “civil” kérdés merül fel ezzel kapcsolatosan
2.	Teremtsük meg a “kis összefogások” rendszerét, ameddig elér a kezünk, támogassuk egymást információval, ajánlásokkal, de akár konkrét összefogásokkal is. Ezek lehetnek ad hoc, rövid időre szóló kapcsolatok, de egymásban megbízva komolyabb szövetkezések is létrejöhetnek. 
3.	Vegyük számba, hogy egy adott – esetleg tágabb – körben ki milyen foglalkozású, miben tudjuk egymás munkáját igénybe venni. 
4.	Érdemes lenne a munka világában konzultálni a Fokoláre mozgalommal, nekik rengeteg újszerű, előremutató kezdeményezésük van e téren.
5.	Meg kellene kísérelni egy valóban keresztény szakszervezet létrehozását, ennek nagy hagyományai vannak nyugat-európai országokban. E téren pl. a keresztényszociális tanításoknak, a “Rerum novarum” pápai enciklikának, az “Igazságosabb és testvériesebb világot!” Püspökkari körlevélnek, vagy a munka világával kapcsolatos amerikai püspöki körlevélnek az ismerete a polgári körök eminens feladata lehetne.
6.	A munkanélkülivé váló társainkat lelkileg, összefogással fel kell karolni, átmenetileg – vagy tartósan – enyhítve a szükségletein, pszichikai terhein. 
7.	Támogatni kellene a helyi iparosokat, szolgáltatókat, kereskedőket propagandával, a szolgáltatásaik igénybevételével, ötletekkel, bevonással, nagyobb egységekbe tömörülve. 
8.	A polgári körök “munkaadó” tagjainak különösen nagy a felelőssége. Érdemes lenne  egy polgári köri munkaadói börzét teremteni, ez talán személyesebb - és ezáltal hatékonyabb - lehetne, mint az ezirányú “hivatalos” állami szervezet.
9.	Meg kellene írni a nagy - kisebb - vállalatok közelmúltbeli “elpusztításának” a történetét (spontán és a tényleges privatizáció során) Nem a felelősöket akarjuk megbüntetni, csak a tényeket felsorolni, nevekkel, konkrét történésekkel, az adatok és információk eltüntetésének időpontjaival együtt. 
10.	Ahol lehet, meg kell szervezni a direkt élelmiszer forgalmazási formákat (falu-város kapcsolatát újra gondolva). Gyümölcs, zöldség, tej, tejtermék, disznóölés, biotermékek stb. terén érdemes átgondolni az ún. MDF piacok szerepét, jelentőségét. De lehetnek ezek a bevásárlási alkalmak polgári köri ünnepek is (alma ünnep, szüret, közös befőzés, disznóölés ünnepe, stb.).  Ezekkel a formákkal (vagy más módon) meg kellene törni a felvásárlók hegemóniáját, enyhíteni kellene a termelők kiszolgáltatottságán, ünneppé lehetne tenni a termés betakarítását. 
11.	A falusi turizmus közösségi szervezésben kínálati és keresleti oldalon egyaránt kiemelt feladat volna. A polgári körök ebben is szervező erővé válhatnak.  
	III.	Hogyan tovább? 
1.	Jelen füzetben felsoroltunk 14 fejezetben összesen több, mint 130 konkrét feladatot, témakört. A polgári körök szolgáltatóházában meg kellene teremteni a témafelelősök rendszerét. Gyűjteni kellene minden témában a kezdeményezéseket, a konkrét életmegnyilvánulásokat, megkeresések esetén nyújtsunk segítséget az egyes feladatokkal, programpontokkal kapcsolatban. 
2.	Ehhez egy biztos – társadalomtudósokból, közgazdászokból, pedagógusokból, orvosokból, lelkipásztorokból, művészekből álló – szellemi hátteret kell kiépíteni. Ez a bázis adott témakörökben az aktuálisan felmerülő kérdéseket meg is válaszolja, kiadványok szerkesztését segíti, bibliográfiát készít stb. 
3.	Ezt szolgálhatja egy “belső” - állandóan bővülő - irodalmi, történelmi, közgazdasági, szociológiai szöveggyűjtemény szerkesztése az egyes témakörökben, továbbá egy bibliográfia szerkesztése, könyvajánlások, források összegyűjtése.  
4.	Félévente össze kellene állítani előre egy-egy adott nagyobb körzet polgári köreinek a programjaiból álló programfüzetet. Tudjunk egymásról, kezdjük el legalább ezen a szinten az információáramlást, majd ezt építsük tovább az egész országra kiterjedően. 
5.	Fontos lenne, hogy az egyes alakuló körök megfogalmazzák az igényeiket és a kínálatukat is – miben éreznek hiányt, mit tudnak kínálni a többieknek? Legyen “piaca” az álmoknak és a vágyaknak, törjünk ki a megszokott kerékvágásból!
6.	A jelen írást vitaalapnak szánjuk. Az egyes fejezeteket, feladatokat és programpontokat tetszés szerint lehet bővíteni, ezeket tovább lehet és kell érlelni, gondolni, apróbb lépésekre bontani, hogy az itt leírtak ne csupán programok és feladatok legyenek, hanem szerves életté váljanak.
Budapest-Pestújhely, 2002. szeptember - október

László Tamás építész
1158 Budapest, Klebelsberg Kuno utca 31.